Det er ikke én morder, men to.
Jens, hva bruker du i skostørrelse?
Finn ut hvem som bruker 36 og 44 i sko.
–44. –En mann med mannestørrelse.
Ingenting tilsier at små føtter betyr du er liten andre steder.
Men 40 er veldig lite, da.
–Du da, Liv? –Jeg bruker 36.
36?
Faen.
Hei, hei.
–Jeg hentet melken helt selv. –Å ja?
For mor er død nå. Skal vi spille skytespill?
Jeg lurer på om vi kanskje skal trappe ned på spillingen.
Mor prøvde også å stoppe meg.
Men det kan hun ikke lenger.
–Ok. Hva har vi? –Stikk, Soot. Dette er et åsted.
–Ja, og jeg er en etterforsker. –Ikke nå lenger.
Du er tatt av saken. Soot og jeg tar over herfra.
Altså ikke du Soot, men hun Soot.
–Du kan ikke bare... –Jeg kan gjøre hva faen jeg vil!
Du hadde ikke vært på denne saken, var det ikke for meg.
Du kan ikke storme inn på hotellrommet og snoke i sakene mine.
Handler dette om at du har liten pikk?
Jeg har ikke liten pikk.
Vet du hva jeg tror? Jeg tror at du er redd for meg.
–Redd for hva jeg kan finne ut. –Du er arkivar i politiet,–
–du hadde ikke klart å tørke ræva hvis moren din ikke lærte deg det.
Jeg vet hvordan man tørker seg i ræva.
Nå synes jeg du skal stikke på juleverkstedet og lage noe stygt.
Har du tenkt å støtte meg? Han sier at jeg ikke er etterforsker.
Han har rett. Du er ikke etterforsker.
Greit, det.
Bare kos deg med Soot, for Soot skal løse denne saken på egen hånd.
Bare vit at når Soot trenger Soot igjen, da er ikke Soot her lenger.
For Soot kommer bare til å se i trynet på både Soot og Soot,–
–og le av trynene deres.
Jeg kan gå selv.
–Hva gjør vi videre? –Vi leter etter Jens Johannes.
Han hadde blod under skoene i går. Samme skostørrelse som morderen.
Gjennomsnittlig skostørrelse for menn.
44.
Ikke faen om det er gjennomsnittlig skostørrelse, det nekter jeg å tro.
Så fint dorullbrudepar.
Liker du dem, Gabi? Det er oss.
–Gabi? –Hold stille, da!
Jeg får ikke satt den på hvis ikke du holder den i ro.
Stakkars deg.
Det må være aldeles forferdelig å se på denne gryende forelskelsen.
Jeg ville ikke funnet meg i flere pinligheter. Jeg hadde dratt hjem.
Dra hjem? Vi skal jo være her til julaften.
Jeg er ikke opptatt av arven og penger, det er ikke meg.
Men det er klart at arven hadde jo gjort at drømmebryllupet vårt ble–
–enda mer drømmebryllupete.
La oss nå anta, mot enhver sannsynlighet,–
–at du og Gabriel fremdeles er sammen på julaften.
Da hadde du fått akkurat like mye arv uansett om du er her eller ei.
Jeg må jo være her på julaften for å få min del av arven.
Hvordan skal jeg forklare det på en lettfattelig måte?
Kun de av purt Soot–blod, eller inngiftede, får arven.
Jeg og Gabi skal jo gifte oss.
Ikke før julaften.
Selv om det med skostørrelser skulle stemme, noe det ikke gjør,–
–så er det ikke det som er problemet. Problemet er jo dialog, ikke sant?
Det å snakke sammen, å finne ut av ting sammen. Hun hører aldri på meg.
Det kan godt hende at jeg er sliten.
Det er ikke bare å skru på en knapp, og så...
Vi snakker jo to helt forskjellige språk.
Hvis jeg sier "opp", så sier hun "ned", ikke sant?
Som da jeg påsto at hun hadde tatt med de blå joggeskoene,–
–da nektet hun plent for det. Jeg skal banne på at hvis jeg sa:
"Du har ikke tatt med joggeskoene." Da hadde hun funnet dem frem.
Det er jo joggeskoene til Liv.
Konen din er en morder. Hun står i ledtog med Jens Johannes.
Hvorfor har Jens Johannes skoene til Liv?
Blod.
Han har prøvd å vaske det vekk.
Vi må finne dem.
Er dere greie og henter lite grann mer lim, jenter?
Nei. Hvordan går det med deg, Timian?
Hva er det du tegner?
–Julenissen. –Ja. Så koselig.
Han spidder ut øynene til Sankta Lucia med et sverd.
Ja...
Og engelen Gabriel får stukket ut brystkassen med harpen sin.
Spist litte granne syltetøy, ser jeg. Har du kost deg?
Så flott, Svein! Er det en dorullnisse?
–Det er en dorull–Jack. –Ja. Kos!
Med en strikkepinne gjennom ballene.
Så flinke dere er, hva?
Du, Gabi. Jeg fikk en litt crazy tanke i hodet i sted.
Jeg tenkte på om vi to plutselig bestemte oss for å gifte oss her.
Her? Men du har jo alltid sagt–
–at drømmebryllupet ditt er i skjærgården i Søgne.
Drømmebryllupet mitt er med deg.
Men brudekjolen som du alltid har ønsket deg,–
–den som skal være designet av Alexander McQueen?
Jeg er ikke så opptatt av materialisme lenger.
Men du vil jo ha 3000 duer som slippes ut akkurat–
– når du synger duett med... –Sigvart Dagsland.
–På en yacht. –Igjen, det er materialisme,–
–ikke kjærlighet.
–Siri... –Nei...
Du skal aldri få noe annet enn ditt drømmebryllup.
Du skal aldri trenge å gå på kompromiss med drømmen din.
Du skal få alt du ønsker deg.
Sko, dere ligger alltid ett skritt foran meg.
En vakker dag tar jeg dere igjen.
Hvem kan det være? Hva er det jeg ikke forstår?
Har du sett sjokoladekalenderen min?
Timian, ikke akkurat nå. Jeg midt oppi noe.
Men det er på tide å åpne dagens luke.
Vær så snill, kan du ikke bare gå?
Én to, én to, én støvel og én sko.
Å, gud. Kan du plukke opp, Gabriel?
Å, herregud! Herregud, hva er det som skjer?
Skjer dette lille meg? Frir du til meg, Gabriel?
–Nei, du mistet... –Gabriel har fridd!
Gabriel har fridd! Vi skal gifte oss her i morgen!
–Gratulerer. –Tusen takk.
Og jeg sier ja. Selvfølgelig sier jeg ja.
Gratulerer.
Én to, én to, én støvel og én sko.
Det er ikke to forskjellige mordere...
Det er to forskjellige sko.
Helvete!
Timian!
Fikk head shot på hun ene, så da blir det bonuspoeng.
Ok, Timian.
Rolig nå, Timian.
Har du tenkt å skyte meg, Timian?
Jeg kan få bonuspoeng for det.
I så fall...
La oss få det overstått.
Kom igjen.
Gjør det. Feiging.
Tekst: Elisabeth Sihvo Olsen www.btistudios.com?